N-am idee cum să spun povestea asta.
Nici măcar nu știu cum s-o încep.
Presupun că aș putea folosi o propoziție bine-cunoscută de început.
"Au fost cele mai bune vremuri; au fost cele mai rele vremuri."
Dar ce ar însemna asta?
Adică, e evident, că undeva în lume,
e cea mai bună perioadă pentru cineva.
Cum ar fi faptul că mănâncă o groază de preparate vietnameze
pe care le-a primit pe gratis...
și femeia care i-a adus mâncarea
arată exact ca tipa bună din Pussy Riot
și acum s-a dus într-un colț
și cântă melodii nespus de frumoase la harpă.
În timp ce el pleacă în oraș cu acea mâncare în burtă.
Deci, da, aceea e perioada bună.
Între timp, unui alt tip i se zdrobește voința de torționari profesioniști...
care îl țin atârnat deasupra unei piscine cu acid, plină de crocodili.
Și fiindcă e acid,
crocodilii ăștia sunt furioși.
Și, de asemenea, adulmecă acel miros oribil pe care-l obții
când se varsă niște lapte în parcarea școlii.
Și un torționar solid îi dă pumni în draci.
Cea mai rea perioadă, bifată.
N-am idee ce fac.
În regulă, ascultați. O să încep pur și simplu.
Asta e povestea ultimului meu an de liceu
și cum acesta mi-a distrus viața.
Și cum am făcut un film atât de prost, încât a omorât pe cineva, la propriu.
EU, EARL ȘI FATA CARE E PE MOARTE
PARTEA ÎN CARE ÎNCEP ULTIMUL AN DE LICEU
Obișnuiam să mă gândesc la el în felul următor:
Liceul Schenley era o lume, în sinea lui.
Până în ultimul an, stăpâneam limbile și obiceiurile
statelor sale suverane variate.
Datul din cap al Națiunii Sportivilor.
Salutul cu pumnul din Regatul Drogaților.
Istețimile inofensive ale Republicii Populare
a Tocilarilor de la Teatru.
Greg cum a fost vara ta?
Vară. Ce semnificație are cuvântul ăsta?
Adică, mai mult "sum" (joc de cuvinte, summer inversat "more summ")?
În viața obișnuită de liceu, aparții unei națiuni,
care nu-ți garantează niciodată securitate totală.
Dar am crezut că am găsit o cale de scăpare.
Să obțin cetățenie în fiecare națiune.
Să obțin pașapoarte peste tot.
Doar să fii în termeni buni cu toți,
să interacționezi ocazional cu ei din când în când,
într-un fel care este invizibil pentru ceilalți.
Niciodată să-ți asumi obligația unei interacțiuni
care nu va fi ocazională sau discretă.
Azi a fost testul tău?
Teste! Am trecut prin ele.
Asta-i ca și când ai trimite trupe în Afghanistan.
Să menții relații de prietenie cu cetățenii
din cele mai năpăstuite națiuni.
De exemplu, Scott Mayhew,
tocilarul goth lângă care stau.
- Scott, e tare Războinicul. - Mulțumesc?
Mi-a luat ani de zile să-i câștig încrederea.
Sau universal ostracizatul Ill Phil.
E cu adevărat o națiune cu un singur om.
Și erau unele locuri în care nu mă puteam duce pur și simplu.
Cum ar fi în cantină.
Fiecare centimetru pătrat din ea era teritoriu disputat.
Era Crimeea, Kashmir,
și Fâșia Gaza toate într-un singur loc.
De asemenea și partea din Oceanul Indian în care se află pirați.
Pirații Căpitanului Phillips, nu Pirații din Caraibe.
Deși, cine poate ști de fapt? Poate amândouă.
În schimb, am mâncat mereu prânzul în biroul
profesorului meu de istorie.
Domnul McCarthy.
Un lucru cert:
Sunt în 309 pentru următoarele... 20 de minute.
Singurul adult rezonabil din tot Schenley-ul.
Păgâni.
Respectați cercetarea.
Cu Earl, al cărui rol în viața mea
nici n-o să încerc să-l explic în momentul ăsta.
Armonia crimelor colective copleșitoare.
Un ultim lucru. Fetele frumoase îți distrug viața.
E doar un fapt cert. Nu contează dacă fata frumoasă este o persoană bună.
Ea e un elan, tu ești o veveriță.
Ea se plimbă prin pădure, indiferentă.
Și nici măcar nu știe că te-a călcat pe cap.
Bună, Madison.
Bună! Cum a fost vara ta?
Vară. Ce semnificație are acest cuvânt?
Mai mult "summ".
Și cu iarna, aceeași chestie. Mai mult "wint"?
McCarthy e în 309.
Grozav, mulțumesc.
Să devii umil
în fața acestei suferințe copleșitoare...
și fornicații copleșitoare
și lipsa ordinii copleșitoare.
Țâțe.
- Scumpule, putem intra? - Isuse, Isuse!
Da. Ce vreți?
Mai întâi de toate, m-am uitat prin lucrurile tale
și am văzut că nu ți-ai despachetat cartea cu lista facultăților.
Mamă, nu-mi umbla prin lucruri.
Am discutat aspectul ăsta și poate să-ți umble prin lucruri.
Uită-te, doar. E amuzant.
E ca un meniu pentru viitorul tău.
De ce anume ai chef? Niște Penn State?
Niște Pepperdine? Pomona? Princeton?
- Nu intru la Princeton. - Nu intră la Princeton.
Deci despre asta era vorba?
Nu, dragule, nu de asta am venit să vorbim.
Vrem să vorbim cu tine despre ceva oarecum trist.
Ce?
Ce s-a întâmplat?
Tocmai am vorbit la telefon cu Denise Kushner,
Mama lui Rachel. O cunoști pe Denise?
Nu chiar.
- Ești prieten cu Rachel, totuși. - Da, adică, ne cunoaștem.
Vino încoace.
Bine.
Rachel a fost diagnosticată cu leucemie.
Tocmai au aflat.
Testul tău a fost azi?
Teste! Am trecut și eu prin asta.
O, Doamne!
E chiar atât de serios?
Fac tot felul de teste.
Fac tot ce pot.
Doar că ei nu știu.
- Doamne, ce nasol! - Ai dreptate.
E nasol.
E foarte nasol.
- E puțin cam nasol. - Da.
Tată, Cat Stevens mă zgârie.
E profund tulburat.
Vorbeam cu Denise și e de părere că tu ai putea fi cineva
care ar putea s-o facă pe Rachel să se simtă mai bine.
Da, dar cum am spus, nu suntem tocmai prieteni, deci...
Dă-i un telefon, doar.
Și ce vrei să-i spun?
"Bună, sunt Greg, tipul care nu ți-a acordat atenție
dar acum ai cancer, așa că hai să ne petrecem timpul împreună"?
N-o să țină chestia asta. O să creadă că ești sarcastic.
Vrei să-mi spui că nu poți face o amabilitate pentru altă persoană?
Serios, despre asta e vorba?
Fie. Bine. O să... Doar...
Te rog, nu-mi mai umbla prin lucruri.
Sau o să încep să cotrobăi și eu prin lucrurile tale.
Sper că-ți plac tampoanele.
E Central Pittsburgh, pe 90,5...
Rachel la telefon.
Bună, sunt Greg Gaines!
Bună!
Am sunat un doctor
și a spus că aveai nevoie de o rețetă pentru un Greg-acil.
Ce-i ăla?
Eu sunt.
Într-o formă gelatinoasă.
Da.
Bănuiesc că ai auzit că sunt bolnavă.
Da.
Ți-a spus mama?
Mama mea mi-a spus.
Deci...
Ce?
Ce voiai să spui?
Ce e, Greg?
Da, te-am sunat să te întreb dacă vrei să ne petrecem timpul împreună.
- Chiar acum? - Sigur.
Nu, mulțumesc.
Bine, deci nu vrei să ne petrecem timpul împreună?
Nu. Mulțumesc, oricum.
Bine. Pa.
Mamă, ce faci?
Mamă, ascultă, nu vrea să mă vadă.
Îmi pare rău că îți spun asta, Gregory, dar nu ai de ales în chestiunea asta.
Mamă, te rog, lasă-mă să spun ceva.
Ți s-a dat o șansă
să-ți aduci o contribuție adevărată în viața cuiva.
Iar dacă tu alegi, în schimb, să pierzi vremea prin casă toată ziua...
Nu vrea să mă vadă!
...atunci voi interveni...
Nici măcar nu suntem prieteni!
...și te voi înștiința că este complet inacceptabil.
Înșiruirea ta continuă de vorbe mă face s-o iau razna!
Și dacă crezi că toate scuzele
pe care le inventezi sunt mai bune, în vreun fel,
sau mai importante, decât fericirea
unei fete cu cancer...
Mamă! Într-o într-o stare subumană.
...un prieten ce are cancer,
te înșeli amarnic, prietene.
Vei lua telefonul, și o vei suna pe Rachel din nou.
Așa vei face.
PARTEA ÎN CARE CUNOSC O FATĂ AFLATĂ PE MOARTE
Greg.
Doamnă Kushner.
Denise, Greg.
- Pentru tine sunt Denise, bine? - Bine.
Ești un copil foarte bun, știai?
Chiar ești. Ai o inimă mare.
Ești amabil, drăguț.
- Chiar apreciez asta. - Mulțumesc.
Bun, bun, bun...
...bun băiat.
Bine.
Chiar ești amabil, cu inimă mare, delicios...
...un băiat bun.
Și ești atât de arătos.
Nu sunt arătos, dar mulțumesc.
Și atât de modest.
Presupun că sunt un șoricel modest.
Greg, de unde scoți glumele astea?
E numele unei trupe, de fapt. (Modest Mouse)
Da.
Rachel!
A venit să te vadă un șoricel modest.
Rachel.
Greg, ce cauți aici?
Deci... doctorul recomandă cu tărie o doză puternică de Gregitor.
- Ai folosit deja gluma asta. - Nu.
Nu, pentru că ultima oară era vorba de Greg-acil,
care, dacă îți amintești, vine într-o formă gelatinoasă la tub.
Ascultă, nu vreau să-ți petreci timpul cu mine.
N-am nevoie de mila ta stupidă.
- E în regulă, poți pleca pur și simplu. - Nu, nu.
Ai înțeles greșit. Nu sunt aici pentru că mi-e milă de tine.
De fapt sunt aici fiindcă mama m-a obligat.
- Asta-i chiar mai rău. - Da, știu.
Ascultă, e în regulă. Sincer, sunt bine. Poți... pleca.
Rachel, ascultă-mă pentru două secunde.
Mama îmi va transforma viața într-un iad, dacă nu-mi petrec timpul cu tine.
Nu pot accentua cât de enervantă e în privința asta.
E practic un fel de LeBron James al sâcâielii.
- LeBron James joacă baschet... - Știu cine e LeBron James.
Ascultă, știu că nu-ți fac niciun favor.
- Îți cer doar să-mi faci un favor. - Vrei un favor din partea mea?
Da.
Lasă-mă să-mi petrec timpul cu tine pentru o zi.
Pot să-i spun mamei că am stat împreună
apoi nu ne vom mai amesteca în viața celuilalt.
- De acord? - De acord.
- Pe cuvânt. - Ăla e un salut al Puterii Negrilor?
Nu, voiam să dăm pumn în pumn.
Nu pot să fac asta de aici.
Da, mi-am dat seama.
Cărți.
Frumos.
Și... tapet cu niște copaci.
- E bine. - De ce?
Nu știu.
PRIMA ZI DIN PRIETENIA OSÂNDITĂ
Sunt multe perne aici.
Pe bune... câte perne sunt acolo?
Nu știu.
Mi-aș fi dorit să am și eu atât de multe perne.
Spune-le părinților tăi să-ți ia.
Nu, ar fi bănuitori sau ceva.
Ce, că ai dormi tot timpul?
Nu. Probabil ar crede că o să mă masturbez pe ele.
Au niște idei scârboase despre mine.
Dar așa sunt ei.
Mereu își iau perne sexy.
Asta e una drăguță.
E evident că perna asta e un tip, dar îmi amintește de o pernă
pe care o aveam pe nume Francesca.
Au o culoare asemănătoare.
În fine, într-un final a trebuit s-o dăm pe Francesca,
pentru că toată situația aia era o problemă reală.
Era o încurcătură.
A fost o atracție adevărată între noi doi,
pe care cred că nimeni n-o poate pune la îndoială.
Știu că lumea poate a crezut că e ceva greșit,
dar personal cred că lumea se înșela,
în legătură cu ce ar fi putut să fie între
o pernă și un băiat...
care a devenit bărbat.
În fine. Încerc doar să fiu amuzant.
Nu, a fost bună. Mulțumesc.
Rahat.
Unde ești? Tâmpitule, o să-ți mănânc toată caracatița.
De fapt trebuie să plec.
E în regulă. Cine a fost?
Scuze. A fost Earl.
Cine-i Earl?
Poate vă amintiți de Earl de acum 15 minute.
Țâțe.
Unii oameni cred că Earl e prietenul meu,
dar nu e chiar așa.
E mai mult un fel de coleg de muncă.
Îl știu încă de la grădiniță.
Casa lui e la mică distanță de a mea,
dar e într-un cartier mult mai dur.
Tatăl lui e în Texas, iar mama lui e închisă în sine și deprimată.
Iar câinele fratelui său Derrick, pe nume Doopie
cu siguranță mă va mânca într-o zi.
Doopie, Doopie, stai!
Așa că de-a lungul anilor, ne-am petrecut timpul la mine acasă.
De obicei cu tata, un profesor de sociologie.
Ce ai, pisică? Vrei să ne batem?
Nici nu credeam, pisică nesuferită.
- Băieți! - Jobul său îi permite
să stea frecvent acasă și să nu facă nimic.
Fiți foarte atenți la asta.
Nebunul conchistador, Aguirre, face ravagii prin junglă
în căutarea unui oraș de aur care nu există.
Mânia lui Dumnezeu.
E un film clasic al cinematografiei străine.
Cine mai e cu mine?
Pe lângă cele mai bune filme...
Asta e o sepie.
Casa mea are, de asemenea, cea mai ciudată mâncare.
O creatură a mării asemănătoare cu o caracatiță.
E o gustare favorită în Asia de Est.
E evident că venim din medii diferite.
Dar cumva, ne plăceau cam aceleași lucruri.
Da, mirosul este ciudat și respingător pentru nasurile noastre vestice.
Și ne-am dat seama destul de devreme
că eram singurii cărora le plăceau,
de exemplu, filmele clasice ale cinematografiei străine.
De ce ne plăceau?
E greu de spus.
Poate pentru că erau ciudate și deseori violente,
ca noi.
Sau derutante și posibil lipsite de sens, ca viața.
Nu poți scăpa din afurisita asta de tabără împuțită,
pentru că nu știi când te cheamă.
Pentru că trebuie să fii aici, fiindcă ești plătit, ai contract.
În fine, ne plăceau atât de mult,
încât am început să facem propriile filme.
Acțiune!
Ideea din spatele fiecăruia era, să luăm un film care ne plăcea,
și făceam titlul puțin mai stupid.
Apoi făceam un nou fil
pentru a reflecta titlul stupid.
E o formulă care produce numai filme oribile,
dar dintr-un anumit motiv o tot folosim.
Cina mea cu Andre Uriașul
Fără tentație (E din plastic)
Respiră mai puțin
Păros, bătrân și stilat
Nu te uita acum, fiindcă un pitic, al naibii de ciudat,
e pe cale să te omoare!!! Fir-ar.
Cele șapte foci
Tom, cel care face caca.
Vecinii țâfnoși
"E mai bun decât Mean Streets" Critic de film
Moarte în Tenis
Am făcut 42 de filme.
Ai crede că ne-am fi oprit din crearea lor până acum.
Dar nu am făcut-o.
Sincer, nu poți pleca nicăieri.
Nu poți scăpa din locul ăsta împuțit
pentru că nu știi când te cheamă,
fiindcă ai contract și ești plătit să fii aici, e o porcărie afurisită.
Da, știi, nu pot face nimic. Nu sunt o persoană liberă.
Cu adevărat, una din favoritele mele din lucrările voastre.
O investigație matură în natura violenței.
Tată, pentru a miliarda oară, nu ai voie să vezi filmele astea.
Sunt fan.
Te duci s-o vezi pe fata aia din nou?
Probabil, da.
O să te joci cu țâțele ei?
Nu. Nu e de genul ăsta.
Păi, nu e corect.
Asta ar putea fi singura ei șansă să fie cu un bărbat.
Nu face asta să fie despre tine.
Earl!
Mai întâi de toate, dacă miza e atât de mare,
probabil că nici n-o să mi se scoale.
Am spus ceva de erecții? Nu.
Ce fel de cancer e leucemia acută mieloidă?
Știi tu, cancer la...
chestie.
E o porcărie!
Bătălia de la Antietam a fost cea mai sângeroasă zi
din istoria americană.
Clasă, ce aveți de spus?
Respectăm cercetarea.
Despre asta vorbesc!
În regulă, fugiți și salvați-vă. Haide, haide, haide.
Ați făcut o treabă bună azi.
Așa. Îmi place. Lucruri bune.
Bravo. O treabă excelentă azi.
Excelentă. Bună treabă.
Pot vorbi cu dumneavoastră pentru câteva clipe?
- Sigur, Greg, care-i treaba? - Știți vreun adevăr despre leucemie?
Leucemie?
Da, este un cancer al sângelui sau/și al măduvei osoase.
De ce?
Deci este destul de răspândit în corp.
Ăsta e un adevăr, da.
Cât de repede mor oamenii din cauza ei?
Cred că, de obicei, e destul de tratabilă, amice.
De ce întrebi?
Știați că Rachel Kushner are leucemie, nu?
Stai puțin, ce are Rachel?
Sunt prost în mod inovator.
Toată lumea avea să afle mai devreme sau mai târziu.
Doar că urăsc că trebuie să spun lucruri despre mine și celorlalți.
Și eu sunt exact la fel.
Dacă nu vrei să vorbești cu nimeni, poți să faci un lucru,
să intri într-o stare subumană.
Uite, prefă-te că ești o persoană enervantă.
"Bună, Rachel.
"Îmi pare foarte rău că ai cancer."
- Funcționează asta vreodată? - Da, sigur. Funcționează mereu.
Se numește rezistență pasivă.
Știi, așa se comporta Gandhi.
Sunt destul de sigură că Gandhi n-a făcut chestia subumană.
Ba da, a făcut-o.
Așa a reușit India să obțină statalitatea. Încearcă.
- Nu. - Haide, e ușor.
Bine. Un alt lucru pe care-l poți face e să te prefaci moartă pur și simplu.
Spune-mi ceva enervant.
"Bună, Rachel. Ține minte că al tău cancer face parte din planul lui Dumnezeu."
Hei, dobitocule.
Da, aici.
Ca să fim ne înțelegem în privința asta,
sfătuiești o fată ce are cancer
să se prefacă moartă.
Nu, pe bune.
Gândește-te la ce faci aici, boule.
Interpretez fața asta gânditoare
de Wolverine pe peretele acestei fete
de cinci ani și un sfert,
și în momentul ăsta, probabil că sunt aici,
doar fiindcă ea se simte
vinovată în mod ciudat sau neloială dacă mă dă jos.
Dar să fiu al naibii dacă o să las
un mucos mic ca tine să vină aici și să prostească locul!
Nu sub supravegherea mea, amice.
Greg, ce s-a întâmplat?
Îmi pare foarte rău.
N-ar fi trebuit să-ți spun să te prefaci moartă.
A fost un lucru insensibil.
Sunt bolnavă, nu mor.
Da, știu, dar am...
Acum sunt ciudat în legătură cu asta.
Și nu pot ieși din situație, fiindcă am...
În ciuda a ceea ce ai spus,
e evident că încă stau aici și mă gândesc: "moarte, moarte, moarte."
Exact despre asta vorbeam!
Dacă asta ar fi fost o poveste romantică emoționantă
probabil că aici m-ar năpădi un sentiment nou
ochii noștri s-ar întâlni și deodată ne-am săruta nebunește,
cu focul a o mie de sori.
Dar asta nu-i o poveste romantică emoționantă.
- În fine... - Da.
Dar tot am devenit prieteni.
PARTEA ÎN CARE RACHEL ȘI CU MINE DEVENIM PRIETENI PE BUNE
CUNOSCUT ȘI CA "PUNCTUL FĂRĂ ÎNTOARCERE"
Chestia la Daniel Craig e că are accent, nu?
Deci e obișnuit să vorbească cu gura într-o formă ciudată,
tocmai de asta are buze țuguiate, ca o femeie.
Tehnologie gustativă, adică, ți-aș putea trimite un Sandwich.
Cred că în direcția asta se îndreaptă telefoanele.
Are un buton la ceafă, sub piele.
Apasă-l, dacă vrei să înceteze.
Crezi că animalele doar trăiesc în casa noastră,
și toată lumea e de acord cu asta?
Adică, animale adevărate?
În fine. Vorbește tu acum.
- Adică, să vorbesc despre cancer? - Doar dacă vrei.
Cea mai grea parte e s-o văd pe mama cum încearcă să facă față situației.
Și uneori, cred că se teme că va sfârși singură în casa aia...
N-are pe nimeni. Ea și tata se urăsc reciproc.
N-are frați.
Nu știu ce ar face.
- Nu plânge. - Nu plâng.
Corect, păi, poți plânge dacă simți nevoia.
Parcă ai zis să nu plâng.
Eu și tata obișnuiam să mergem prin cartier și să numărăm veverițe.
De ce? Funcționa pentru recensământul veverițelor?
Nu, era doar ceva ce făceam
când era vremea să ne petrecem timpul împreună.
Nici măcar nu spuneam ceva în timp ce o făceam.
Tot ce spuneam era ceva de genul:
"Veveriță, șapte. Două veverițe, nouă."
Isuse. Trebuie să faci cerere pentru un tată nou imediat.
- În ce grup sunt? - Ce?
Ieri spuneai că ai cartografiat întregul liceu pe grupuri.
Care e grupul meu?
- Pe bune? - Da.
Evreicele Plictisitoare din Ultimul An, subgrupul 2-A.
- Te rog apreciază-mi sinceritatea. - Ești un dobitoc.
Tu în ce grup ești?
Nu sunt într-un grup, de fapt.
N-aș aparține unui grup care n-ar fi nașpa.
Știi tu, sunt ciudat în fază terminală
și am o față ca a unei mici cârtițe.
Deci...
Nu poți crede cu adevărat asta.
Nu, nu cred asta.
O știu sigur.
Cred că pentru un puști ca mine,
aflat în liceu, cea mai bună variantă e doar... să supraviețuiesc. Știi?
Să supraviețuiesc fără să-mi fac dușmani de moarte
sau să mă fac de rușine în mod oribil pentru totdeauna.
Doar să supraviețuiești până la facultate?
Facultate? Nu, Doamne, facultatea o să fie chiar mai rea.
Ce?
Adică, măcar liceul se termină la ora 15:00 și cunosc majoritatea copiilor din el.
Dar la facultate o să fie străini tot timpul.
Iar unii dintre ei chiar trăiesc în camera ta.
Nu te poți relaxa, la propriu, niciodată.
Mă văd murind de un atac de panică, după două săptămâni acolo.
Poate că n-o să mă înscriu.
E cel mai prostesc lucru pe care l-am auzit de la tine.
Probabil că nici măcar nu e în top 5.
Liceul, facultatea, suntem forțați să petrecem acești ani din viață,
în grupuri de oameni selectați aleatoriu
cu care nu avem nimic în comun.
E un coșmar.
Oricine spune contrariul, minte.
Felicitări, Greg.
Mâine, la prânz, vei mânca alături de
Evreicele Plictisitoare din Ultimul An, subgrupul 2-A.
Unde stai de obicei?
Practic e ca și când ai încerca să mănânci în Kandahar.
Rachel, tocmai am aflat tematica balului de anul ăsta:
"Un Cavaler de Neuitat."
Un bal medieval!
Balul nu-i cumva peste șase luni?
Bună! El este Greg, va sta cu noi azi.
Aveți nevoie de linguri? Nu?
Bună!
Greg, de ce stai azi la masă cu noi?
E prânzul.
Trebuie să mănânc undeva. Nu pot să mănânc în picioare.
Tu și Rachel păreți foarte prietenoși, așa dintr-odată.
Da.
- Vorbești cu ea doar fiindcă are cancer. - Ce?
Greg, ți-ai petrecut timpul cu ea o dată.
Te împrietenești cu ea ca să ai o părere bună despre tine.
Nu-i adevărat. Cine ar face așa ceva?
- Vă supărați dacă stau cu voi? - Bineînțeles că nu.
Scuze, e o...
E o pernă. Se vrea a fi un bebeluș, pentru cursul de sănătate.
- Credeți că e în siguranță aici? - O pernă?
- Greg, tu ce părere ai? - Nu știu.
Mai bine să n-o ții prea aproape de mine,
altfel aș putea să mă masturbez pe ea.
Greg, asta-i ciudat și scârbos.
PARTEA ÎN CARE MĂ PANICHEZ DINTR-O JENĂ PURĂ
Fiți atenți la mersul de Tyrannosaurus al lui Scott Mayhew.
E un mod grozav de a ajunge dintr-un loc într-altul.
- Ai fost foarte răutăcios, Greg. - Cred că te-a auzit.
Și uite așa...
opt ani de invizibilitate atent plănuită... s-au dus pe apa sâmbetei.
Fin.
A făcut prăjituri mama ta?
Nu, le-am câștigat într-un joc de cărți de la Ill Phil.
M-am plictisit să te tot bat pe tine.
De ce i se spune Orizonturile Biologiei Academice?
Poate ar trebui să i se spună Orizonturile Academice ale Jocurilor de Cărți.
Sau Uneori Fotbal cu Hârtii.
Păgânilor.
- Care-i treaba? - Bună ziua, domnule McCarthy.
Earl, uite un lucru adevărat, prânzul ăla e un gunoi.
Practic te otrăvești chiar în fața noastră.
Cel puțin nu mănânc supă de tentacule care arată ciudat.
Pe bune, chestia asta e foarte tare.
E din Vietnam. Se numește Pha.
Este "Pha-nomenală."
Dați-mi să gust.
- Vrei să guști? - Da.
Păi, nu.
Este strict interzis să vă dau mâncare.
Totuși, dacă vă duceți la Super Aroma de Saigon a lui Thuyen,
în Lawrenceville, și întrebați de Thuyen.
Spuneți-i s-o treacă în contul meu și o să v-o dea.
- Nu mă duc în afurisitul de Lawrenceville. - De acord.
Va trebui să mă scuzați.
Băieți.
Respectă cercetarea.
Respect!
Doamne! Știi, oamenii presupun că Rachel și cu mine ieșim împreună.
Îmi distruge viața.
Azi am amenințat că abuzez sexual un bebeluș fals.
Și am devenit dușman de moarte cu Scott Mayhew.
Ambele din vina lui Rachel.
Scuze, dar așa e.
Bineînțeles că eu sunt nesimțitul pentru că mă plâng din cauza asta.
Adică, chiar sunt nesimțit fiindcă mă plâng din cauza asta.
Nu am vrut să spun nimic din acele lucruri.
Mai bine joacă-te cu țâțele ei.
Ți se pare că are un gust ciudat?
Supa avea droguri în ea.
PARTEA ÎN CARE M-AM DROGAT ACCIDENTAL
McCarthy cred că a pus iarbă în supa aia, fiindcă creierul meu încearcă să se mănânce.
Dumnezeule.
- Trebuie să mă duc la Rachel chiar acum. - Bine, așa să faci.
Mă găsești acasă la tine, mâncând toată mâncarea lui taică-tu.
Nu! Trebuie să vii să mă ajuți!
- Cu ce să te ajut? - Ajutor!
La curs, McCarthy se comporta ca un drogat și toate cele?
Nu știu. Cred că da, uneori.
De fapt, nu uneori, dar știi ce vreau să... Știi cum e el.
Fir-ar, băiete.
Nici măcar nu poți termina de spus o propoziție.
E o nebunie că domnul McCarthy mănâncă supă cu droguri în ea.
Haide, omule, vorbește naibii mai încet.
- Nu putem spune nimănui că ne-am drogat. - De ce nu?
Fiindcă atunci vor ști.
Iată micul meu șoricel umil.
Și cine este prietenul acestui șoricel?
Earl Jackson.
Earl e colegul meu de muncă, e un tip grozav.
Eram în trecere prin cartier.
Nu făceam nimic, și am vrut să trecem să vă salutăm,
fiindcă Rachel e pe cale să-și piardă părul.
Deci, voiam doar să spunem: "Pa, părule. Călătorie sprâncenată."
Va arăta grozav fără păr. E un adevăr, așa că...
Da, voiam doar s-o salutăm.
Rachel! Au venit doi șoricei adorabili care vor să te salute!
Vreți puțină brânză, șoriceilor?
Bine.
Îmi place camera ta, Rachel.
Mulțumesc. Greg crede că e mai mult pentru fetișcane.
Nu, îmi place, cred că e în regulă.
Nu e atât de exagerat pentru fetișcane.
Am văzut unele în care mi-am zis: "Băi, ce rahaturi roz și pufoase."
Adică, postere cu Hello Kitty și ciocolată și tipi goi pe pereți.
Mă fac să vomit, pe bune.
Dacă vrei să vomiți, să n-o faci aici, bine?
Asta-i camera ei.
În fine.
- Rachel, voiam doar să vedem ce mai faci. - Mulțumesc.
Da, chimioterapia. E foarte nașpa.
Greg.
Ce naiba, frate? Nu spune că e nașpa, tâmpitule!
Chiar e nașpa, oarecum.
- Da, dar adică, trebuie s-o faci. - Da, bănuiesc.
Ascultați, puteți pleca dacă vreți.
- Am luat droguri. - Rahat.
- De ce ați luat droguri? - Am luat droguri din greșeală.
"Din greșeală"?
McCarthy ne-a dat niște supă.
Da, McCarthy ne-a dat să gustăm din supa lui obișnuită,
dar apoi, nu mai avea supă așa că a trebuit să mergem să mai luăm
de la un restaurant, aflat la etajul cinci într-o clădire de birouri.
Și în aceeași clădire, era o ambasadă jamaicană,
și am sfârșit fiind prinși într-un lift cu un tip rastafarian
și a afumat întregul lift, așa că...
Am fost blocați acolo, cam 25 de minute
și a trebuit să respirăm aerul ciudat de marijuana.
Nu-i așa Earl?
Exact așa s-a întâmplat.
Ați avut o ditamai aventură.
E foarte nasol să fii drogat.
E nasol să fii în jurul oamenilor drogați.
Toată situația, e foarte nasoală. Îmi pare rău.
Care naiba-i problema ta, omule?
Te scuzi atâta și inventezi rahaturi despre starea ta.
Ascultă, nu am venit să facem asta. Bine?
Dacă vrei să ajuți, scoate-o pe fata asta la o înghețată.
Și pe mine la fel, că îmi place porcăria aia.
Îți place înghețata?
Da.
Îl știi pe Greg de la cursuri?
Îl cunosc încă de când eram mici.
- Știi că am fost la grădiniță cu voi, nu? - Serios?
Îmi aduc aminte de tine.
Tu ai fost fata care a spus că Justin Jones e pervers
fiindcă le arăta fetelor semnul lui din naștere de pe fund.
Dumnezeule, da!
Da, tipul a venit în fugă,
v-a arătat fundul. Tu ai fost calmă.
Ai spus: "Justin, doar perverșii își arată fundurile."
Am fost acolo.
Nu-mi vine să cred că-ți amintești asta.
Ești o eroină. I-ai tăiat-o acelui pervers.
N-o s-o uit niciodată.
Deci tu și Greg sunteți colegi de muncă?
Nu, suntem prieteni.
Doar că el urăște să numească oamenii prietenii săi. Omul are probleme.
Da, are. Ce se petrece?
Nici măcar nu știu. Poate din cauza părinților lui.
Maică-sa îi spune mereu cât de arătos e, ceea ce nu e adevărat.
Așa că acum crede că nu poate avea încredere în cineva care-i e apropiat.
Taică-su nu socializează cu nimeni decât cu pisica lui.
Deci e un model despre cum să n-ai prieteni.
În concluzie, tipul e îngrozit să numească pe cineva prietenul său,
apoi acela să spună: "Hei, frate, nu sunt prietenul tău."
Atunci va trebui să se sinucidă.
Dar cum de sunteți colegi de muncă?
- Facem filme. - Da?
Da. Le facem de câțiva ani.
Avem cam 42 în total.
Greg! Nu mi-ai spus până acum.
Păi, nu am spus nimănui de ele.
Sunt nasoale. Adică, sunt groaznice.
Sunt destul de sigură că nu sunt nasoale.
Poți să vezi și singură dacă vrei.
- Ești sigur? - Absolut, nu-ți face griji.
- Doar să nu spui nimănui. - Nu, sigur, n-o să spun.
În regulă, amice, sus în picioare.
Sună bine.
Unde mergem?
Putem să te conducem acasă.
Trebuie să-și revină, și probabil că ar trebui să ai grijă de el.
Pace, pace.
- Mulțumesc. - Pa.
Fir-ar să fie, Earl.
Fiule, nici să n-aud.
Picior de porc.
Am avansat destul de mult în povestea asta stupidă
și probabil că vă spuneți:
"Îmi place de fata asta Rachel.
"O să mă supăr dacă moare în final."
Așa că vă spun să nu vă speriați. Va supraviețui.
Așa că, sper că asta vă liniștește.
Deși, de fapt, de ce ar trebui să vă liniștească?
Sunt copleșit de entuziasmul vostru de azi.
Bănuiesc că va trebui s-o facem ca pe vremuri.
Mă gândesc la unul din voi.
N-o să spun niciun nume,
dar inițialele tale
sunt Scott Mayhew.
Adevăr. Greg a spus tuturor că supa ta are marijuana în ea.
N-am spus nimănui.
- Am auzit cum răcneai în autobuz. - Așa e, Greg?
Ieri, Earl și cu mine ne-am afumat cumva.
Și s-a întâmplat imediat după ce am mâncat din supa ta.
Și n-am fumat marijuana, ceea ce n-am făcut niciodată, deci...
Supa ta probabil că are droguri în ea,
fiindcă ăsta a fost singurul lucru pe care l-am mâncat amândoi.
În afară de niște prăjituri pe care le-am luat de la Ill Phil,
traficantul de droguri.
Cum de nu ți-ai dat seama că era de la prăjituri?
Tu ai strigat porcăria aia în autobuz.
Greg! M-ai turnat cumva?
Chiar așa a făcut! Am fost acolo.
Te-am auzit ridiculizându-mă în fața haremului tău dezgustător.
Ți-ai făcut... un dușman de moarte.
Și o să te hăituiesc încontinuu.
Da, ți-ai făcut doi dușmani de moarte. Am înjunghiat un tip.
Isuse.
"Te omor în 20 de feluri diferite, Te înjunghii cu lame."
"Te împușc cu raze mortale Te abandonez în labirint."
PARTEA ÎN CARE RACHEL FACE TRATAMENTUL DE CÂTEVA SĂPTĂMÂNI
CE SĂ-I SPUN?
Nu au făcut ceva concret.
A trecut aproape o lună.
Au spus că mă vor hăitui încontinuu,
deci, mai devreme sau mai târziu, voi fi hăituit.
Scuze, data viitoare o să-ți aduc niște flori.
Deși nici nu știu unde să le pun.
Se pare că singurul loc liber e în găleata pentru vomă.
Flori.
Unde vomiți.
Îmi place căciula. E drăguță.
Ascultă, n-am fost niciodată foarte frumoasă
și e în regulă fiindcă nu asta-i important pentru mine.
Dar...
Credeam că-mi va fi ușor să arăt așa.
Dar nu e așa.
Toată lumea vine aici, mă vede
și e evident că au repulsie față de mine.
E mult mai greu decât credeam că o să fie.
Ei, haide.
Arăți bine.
Sunt urâtă, Greg! Sunt foarte urâtă.
Toată lumea are senzația că trebuie să mă mintă
și nimeni nu-și dă seama cât de jignitor e.
Toată lumea crede că mă ajută, dar nu e așa.
Poftim.
Ăsta se numește Mono Rash (Iritație).
E bazat pe Rashomon de Kurosawa.
Practic subiectul este despre cum Earl omoară oameni fiindcă are o iritație
de la mono, știi tu, boala cu transmitere sexuală. (mononucleoză)
Oricum, ar trebui să muncim la omagiul nostru pentru Apocalypse Now.
Al nostru se numește A Box O' Lipse, Wow,
care e chiar mai nasol decât Mono Rash.
Este un film despre război în care doi tipi
participă în brutalitatea îngrozitoare a războiului
apoi găsesc o cutie cu lalele.
Box O' Lips, (cutie cu lalele) da. Și sunt uimiți.
Nu le vine să creadă cât de grozave sunt aceste lalele,
fac ceva de genul: "O cutie cu lalele, oau!"
Partea cea mai rea e că lalelele, ar putea să nu mai intre în buget.
Probabil că ar trebui să stau aici și să am grijă să nu te uiți la el.
- Nu! Mi-e bine. Du-te și fă-l. - Bine.
Bine. Distracție plăcută cu vizionarea acestui film îngrozitor.
Distracție plăcută cu crearea următorului film.
Albule!
Ce-ar fi să-mi faci și mie o lalea
înainte să-i zic lui Doopie să vină acolo și să-ți mănânce fața.
Dar nu, pe bune. Poți să-mi faci o lalea?
Dumnezeule! Sunt pe platou acum?
- Fir-ar! - Dumnezeule!
Nu mai am răbdare! Acțiune! Tăiați!
Madison, de ce ai venit aici?
Rachel a spus că te pot găsi aici
și când te-am sunat mi-a intrat căsuța vocală.
Probabil fiindcă nu e semnal acolo!
Dar a trebuit să vin aici, fiindcă voiam să știi.
Am vizitat-o pe Rachel, și îi dădeam un card,
iar ea se uita la unul din filmele voastre secrete.
Doamne. Stai puțin, ai văzut ceva din el?
Nu! L-a închis imediat.
A fost bun, a fost bun.
Știi, amândoi sunteți japonezi
și Earl ți-a tăiat capul, dar pe urmă, ea l-a închis.
Dar mi-a venit brusc o idee. O idee uimitoare.
Mi-am dat seama că trebuie să faci un film pentru Rachel.
Ce părere ai?
Ar fi lucrul ei preferat din întreaga lume
și este cel mai important lucru pe care l-ai putea face.
Trebuie s-o faci.
Da, adevărat.
"Adevărat"? Adică o vei face?
Da.
Grozav!
Bine, păi, de-abia aștept să-l văd. Bine, trebuie să plec, dar...
Tăiați!
Am încheiat!
Filmăm!
Țâțe.
Fir-ar să fie!
În următoarele săptămâni,
am început cumva să fac acel film? Nu.
Fiindcă nu am fost de acord să fac acel film.
Tot ce am spus a fost: "Adevărat".
"Adevărat" poate însemna orice.
Și în plus aveam o lună sau două la dispoziție
să vadă toate filmele groaznice pe care le-am făcut deja.
De exemplu, A Sockwork Orange.
"Droogle"?
E Google pentru nebuni.
- Ce-i aia? - Nimic, doar nenorocirea existenței mele.
Și în plus mama mă forțează
s-o car cu mine până mă înscriu la câteva facultăți.
Spune că e ca un meniu pentru viitorul meu,
și eu în sinea mea: "Sigur.
Un meniu care are doar mâncare ce mă va umili timp de patru ani."
Nu trebuie să fii atât de idiot în privința facultății.
Ascultă, chiar dacă crezi că oamenii n-or să te placă,
ceea ce e, la propriu, un lucru nebunesc de crezut,
ești mult mai puțin expus către oameni, la facultate.
În liceu faci 40 de ore de cursuri pe săptămână.
La facultate faci undeva între 15 și 20.
Și dacă nu vrei să trăiești cu alții oameni, atunci du-te la Pittsburg State.
Locuiești acasă.
E mai bine decât să nu faci deloc facultatea
- fiindcă te urăști în mod irațional. - Nu irațional, totuși.
Înscrie-te la Pittsburgh State.
Chiar acum. Înscrie-te devreme.
Haide. Fă-o în fața mea. Înscrie-te la Pittsburgh State.
- Și dacă refuz? - Am cancer în stadiul patru.
Deci ai fi nesimțit. Haide.
Fie.
"De ce vreau să mă duc... la facultate."
De Werner Herzog.
Procesul de selecție foarte selectiv,
se leapădă de cei necopți și de stupizi.
Deci facultatea nu se aseamănă cu haosul fără sens
și enormitatea grețoasă a liceului.
Liceul este gura unui mare demon care mușcă și mestecă
și lovește oamenii în față.
Este pur și simplu copleșitor.
Cu toată seriozitatea, de-abia aștept să merg la facultate,
fiindcă nu prea m-am integrat în liceu,
- din cauza feței mele ciudate de rozător... - Nu.
...și a unui obicei de a spune cele mai tâmpite lucruri posibile.
Nu!
Caracterul pur cleios al aspectului meu,
îi copleșește pe toți cei care-l zăresc cu greața lui existențială.
"În liceu, nu m-am simțit niciodată confortabil cu adevărat
în propria mea piele.
De fapt, mereu am fost cineva care nu s-a plăcut pe sine.
Dar cred că asta e din cauză că trebuie să mă maturizez,
iar facultatea este locul unde o voi face."
- E mult prea personal. - E un eseu personal.
- Fie, dacă vrei să vezi asta din nou... - Bine! Bine!
Dar numai din cauza cancerului.
Și știi ce? Și tu trebuie să faci asta acum. Aici.
Uită-te prin cartea asta enormă, oribilă și găsește niște facultăți.
E a ta acum.
E ca un meniu pentru viitorul tău.
Mai întâi pot să termin de vizionat filmul?
A 64-A ZI DIN PRIETENIA OSÂNDITĂ
A 71-A ZI DIN PRIETENIA OSÂNDITĂ
A 81-A ZI DIN PRIETENIA OSÂNDITĂ
Dacă facem filmul ăsta, oamenii vor zice:
"Greg și Earl, sunt cineaștii ăia ciudați."
"Mereu filmează ciudat niște chestii."
"Probabil că se vor furișa în casa ta într-o seară
și-o să te filmeze în timp ce dormi."
Dar oamenii probabil că au deja impresia asta.
Așa că acum, ies în evidență tot timpul.
Oamenii se uită la mine și se gândesc:
- "Cineast." - Ce naiba-i asta?
Asta când nu se gândesc că sunt: "Prietenul fetei cu cancer."
Zici că e curul unui câine ciudat.
În plus, am fost de acord să facem un film și n-avem nicio idee
despre cum ar trebui să arate sau cum să sune, sau cum să fie.
Adică, ce fel de film ar trebui să facem?
Unde mi-a fost capul?
Te gândeai că acea fată, Madison, are țâțe frumoase.
Adică, și mie îmi plac țâțele, dar acum ai o problemă.
Fiindcă n-am fost de acord să fac rahatul ăsta. Tu ai fost.
- Nu mă ajuți să-l fac? - Ce naiba vom face, amice?
Ele vor o inspirație proaspătă.
Trebuie să vă spun,
cea mai bogată inspirație pe care am cunoscut-o a fost
în timpul perioadei mele de carantină în Amazon.
Acolo unde eu și alți șase nefericiți n-am avut ce să vizionăm,
în afară de tarantula leviatan zburlită,
cocoțată pe acele paie putrezite și subțiri,
poate la 2 metri și jumătate deasupra fețelor noastre.
Păianjeni de mărimea pumnului tău.
Colții lor mustind de venin și nenumărații ochi negri ai lor
lucind plictisitor în beznă.
În întuneric auzeai subit, hâșâitul îndurerat
al unui păianjen care era lovit de o viespe leopard adultă
și în lupta lor mortală, cădeau în patul cuiva,
mușcând și înțepând și bătându-se.
Știai că poți fuma o viespe?
Bine, uită-te la mine când răspunzi la întrebări.
Nu băga în seamă aparatul de filmat, bine?
Bine, Denise.
Povestește-mi puțin despre nașterea lui Rachel.
Nașterea ei.
Ce calvar a fost.
Greg... lasă-mă să-ți spun un lucru.
Am fost o mamă foarte bună pentru ea.
Chiar am fost.
În cazul altor mame singure, copii lor cresc prea repede,
dar mereu am încercat s-o protejez pe Rachel de asta.
M-am străduit din răsputeri s-o protejez...
să nu se maturizeze prea repede, știi?
Așa e.
Iar acum, îmi dau seama că sunt...
unele lucruri față de care nu-ți proteja copilul.
Indiferent de ce faci...
Avea cumva niște jucării preferate?
Înainte să răspund la întrebarea aia, asta-i ceva serios
așa că folosește-ți urechile și ascultă-mă.
Vreau să-mi promiți ceva, fiindcă țin la tine.
Trebuie să-mi promiți că n-o să faci un copil,
decât dacă ești pregătit să iubești
mama bebelușului, pentru tot restul vieții tale și asta e ceva serios.
Îți spun ceva ce nimeni n-o să-ți spună.
Nu-ți alege o fată care e schimbătoare.
Să-ți alegi pe cineva care o să te iubească
și care să nu te uite și să nu te părăsească pentru altcineva cu un fund mare și gras.
Deci, nicio jucărie preferată.
Vrei să știi ceva? Uite o jucărie preferată.
Foarfeca.
Când tatăl lui Rachel a plecat prima oară
ea a adunat toate cărțile lui, le-a pus laolaltă și le-a tăiat pe loc.
Te rog nu-i spune asta, mi-ar tăia capul.
Dar a făcut...
Și eu am zis: "Bravo."
Decupat, decupat, decupat. A fost foarte supărată.
Putem lua o pauză mică să gustăm puțin?
Sunteți destul de mari să gustați puțin, nu?
Putem să luăm pauză micuță doar să gustăm puțin?
Da, ce băiat bun.
Greg, vrei să ni te alături?
Mi-e bine.
Haide, nu strica petrecerea!
Acum ne putem întoarce la interviu.
Deci, practic, tot acest cadru este făcut în așa fel încât
eu pot vorbi cu tine, și tu cu mine,
iar eu te pot vedea, și tu mă poți vedea.
Doar că nu sunt tocmai eu, e un telefon.
Și știu că sună cam ciudat, dar nu e.
În fine, trateaz-o ca pe o felicitare de însănătoșire,
te poți uita în lentilă.
Și...
Da, e un videoclip, așa că, știi tu,
nu te gândi la asta prea mult, doar fă-o să arate bine.
Începe când ești pregătit.
Bună, Rachel.
Bănuiesc că nu te cunosc atât de bine,
dar cred în tine. Poți reuși.
E foarte amabil.
E foarte drăguț că prietenul tău face asta pentru tine.
Cred că te iubește cu adevărat.
Fato, nu e prietenul ei.
Știu că ești evreică, dar voiam doar să știi
că Dumnezeu are un plan pentru tine.
Pari a fi o persoană foarte de treabă.
Știu că nu prea vorbim.
Dar ai mulți prieteni. Și...
Dintre toți oamenii din școala asta,
eu nu te urăsc.
Cred în tine și poți reuși.
Poți reuși.
Cred în tine.
Poți reuși.
La naiba.
Deci, din nou,
dacă asta ar fi fost o poveste romantică emoționantă
e evident că ne-am fi îndrăgostit
și ea ar spune toate lucrurile înțelepte, frumoase,
la apusul vieții sau ceva de genul.
Apoi ea ar muri în brațele mele.
Dar, din nou, nu asta s-a întâmplat.
Ea a devenit mai liniștită. Și mai nefericită.
Deci, cum te mai simți?
- Pe bune. - Pe bune?
Mă simt ca și când ai fi avut dreptate.
Când?
În octombrie.
Când ai crezut că mor.
- Regret că am gândit așa. - Nu regreta.
- Ce-i cu zgomotul ăla? - E Ursul Polar Plin de Regrete.
Urșii polari au cea mai pură expresie a regretului din regnul animal.
Ascultă cât de bântuitor și jalnic sună ei.
Nu mă face să râd. Te rog. Mă cam doare.
În regulă.
- E o tăcere monstru aici. - Da.
E în regulă să fii tăcut pentru o vreme.
Ascultați, știu că o susțineți pe această fată drăguță,
pe care probabil că o placeți mult.
Vă rog aveți răbdare. N-o să moară. Se va însănătoși.
Promit.
Tot ce-mi amintesc din iarna aia
e că am lucrat la acel film stupid
încercam să fac ceva care are un oarecare sens
și știind în tot acest timp că nu pot.
Poate era posibil să fac lucrul pe care voiam să-l facem,
dar nu era posibil pentru noi.
Asta a fost o iarnă întreagă din viața mea.
Adică, evident,
îmi amintesc și că am vizitat-o pe Rachel.
Uneori vorbea,
iar alteori, nu voia s-o facă.
Când ea nu voia, vorbeam eu.
Sau ne uitam la filme.
Uneori râdea.
Alteori n-o făcea.
Ce nu-mi amintesc e dacă-mi făceam temele.
Practic n-am făcut nicio temă în toată această perioadă.
Nu la modul figurat.
La propriu, nicio temă.
Asta-i, de fapt, destul de greu de făcut.
Ce se mai petrece la școală?
În momentul ăsta, toată școala arată ca un castel,
fiindcă toți se pregătesc pentru Balul Medieval.
Bănuiesc că toți încearcă să-și dea seama cum să facă twerk medieval?
- Te duci? - Nu, bineînțeles că nu.
- Ar trebui să te duci. - În niciun caz!
Ai văzut cum arăt în smoching?
E ca și când ar pune un câine să poarte haine umane.
Ai văzut așa ceva?
Te face să arăți o persoană foarte tristă la care să te uiți.
Și nu am cu cine să mă duc.
Mai e și asta.
Decât dacă... ai vrea să...
Greg, nu mă duc la bal.
Ai putea.
Ar fi ca o afirmație grozavă.
Când terminați filmul?
N-ai de unde să știi că lucrăm la un film în momentul ăsta.
Nu trebuie să te prefaci.
Earl mi-a spus că faceți un film pentru mine.
Doamne, da...
Bănuiesc că probabil a făcut-o.
Am întrebat, pentru că...
Fir-ar să fie, Earl!
Trebuia să fie o surpriză!
Știi? Durează mult pentru că vrem s-o facem cum trebuie, și...
Probabil că o să încetez tratamentul destul de curând.
Ce?
Nu-mi face niciun bine.
Tot ce face este să mă îmbolnăvească și mai mult.
Da, dar... adică, dacă nu-l mai iei, atunci...
Păi, vom vedea ce se întâmplă.
Știm ce se va întâmpla, nu?
Știu cu cine poți merge la bal.
Cu cine?
- Cu perna asta sexy. - Doamne, poți să...
Greg, numele acestei perne e Francesca.
- Nu glumi, nu mă pot împăca cu asta. - Pentru că ea e o italiancă murdară.
Te rog, încetează!
Nu țipa la mine.
Deci, asta e? Dai naibii facultatea, și maturizarea?
Greg, n-o face.
Rachel, ce naiba nu-i în regulă cu tine?
E viața ta!
Da, e viața mea.
Eu trebuie să stau în pat toată ziua, cu capul ras,
devenind din ce în ce mai slabă și mai urâtă,
și mai nefericită, neavând nicio speranță la orizont.
Eu sunt cea care trebuie să sufere toate astea,
nu tu, așa că nu țipa la mine.
Îmi pare rău, dar n-o să stau aici
făcându-mă confortabil și uitându-mă la tine cum mori.
Bine? N-o să fac asta.
Așa că nu-mi cere asta.
Dacă nu poți accepta că voi face ce vreau cu viața mea,
atunci ești un prieten groaznic.
Eu sunt prietenul groaznic?
Bine.
Știi, nu eu sunt cel care renunță.
Nu eu distrug viața prietenului meu, renunțând la lumea întreagă.
Scutește-mă, Greg, ar trebui să fii foarte bucuros.
Acum te poți întoarce la viața ta invizibilă și detașată
și te poți urî în continuare.
Da.
Și tu te poți întoarce la viața ta de moartă.
Frumos. Foarte frumos.
Asta o va distruge pe mama ta.
Te-ai împăcat cu asta?
Nu te mai afectează asta?
Gândul la mama ta?
Pleacă de aici, Greg. Ai stat destul cu mine.
Nu mai trebuie să-ți petreci timpul cu fata bolnavă.
Cum poți să-mi spui asta?
Mama ta te-a forțat să-ți petreci timpul cu mine.
Earl te-a forțat să-mi arăți filmele tale.
Madison te-a forțat să faci un film despre mine.
Deci, ce parte din toate astea ai vrut să faci cu adevărat?
Fă ceva drăguț pentru mine, măcar o dată, și ieși afară.
Earl!
Până aici! Ai mers prea departe!
Ai scăpat secretul suprem fiindcă nu ai nimic sacru.
Pentru că ești un dobitoc!
Fundația oricărui parteneriat bun care funcționează e încrederea
și nu mai pot avea încredere în tine sub nicio formă.
Vei spune orice, oricui.
E ca și când aș lucra cu Julian Assange.
Assangde. Ass-andge. La naiba!
PARTEA ÎN CARE INTRU ÎNTR-O BĂTAIE PENTRU PRIMA DATĂ
Ce naiba vrei?
- Îl aștept pe Earl. - În regulă.
Ce faci, amice? Vrei să intri?
Rachel mi-a spus că i-ai zis de...
de filmul pe care-l facem pentru ea.
Ești ca Julian Assange, omule.
Mereu faci asta...
Nu știu, poate că vrei să fii un prieten mai bun decât mine sau ceva?
Nu știu dacă mai pot lucra cu tine din nou după ce m-ai trădat, ca un nesimțit!
Bine. Ai grijă.
Taci naibii, omule!
De parcă ție îți pasă atât de mult de părerea oamenilor, băiete, te plimbi pe aici
și-i pupi pe toți în fund, pretinzând că toți sunt prietenii tăi.
Ascultă, nimeni nu dă doi bani pe tine, Greg!
Da? Nimănui nu-i pasă!
Dă-i bătaie!
Apoi, unei singure fete îi pasă într-adevăr de tine,
și tu vii aici și te smiorcăi și te vaieți despre niște filme?
Fiindcă cuiva chiar îi pasă de tine?
M-am săturat s-o tratezi pe fata asta de parcă ar fi o povară.
Știi, viața ei se termină după toate astea!
Și tu vii aici și te smiorcăi și vaieți despre niște rahaturi neînsemnate!
Ești atât de aproape de mine, încât te-aș bate de nu te vezi!
Fă-o!
- Da, nu-mi pasă! - Vrei să te lovesc?
Da, Earl, vreau s-o faci!
Așa! Dă-i-o micuțului!
Vezi tu, Greg?
Ai noroc că a fost el și nu eu,
fiindcă eu te-aș fi bătut pe toată strada asta.
Ar fi fost un festival al bătăii pe aici.
În ce stare e eseul de 20 de pagini despre Nixon?
Mai am nevoie de o amânare.
Ar putea fi dificil, având în vedere că e sfârșitul trimestrului.
Da, am fost ocupat.
Știi, am auzit...
despre Rachel.
Cum o mai duci?
Nu prea grozav.
Tatăl meu a murit când aveam 15 ani, Greg.
Eram cu câțiva ani mai mic decât tine.
Chestia e că, atunci când eram copil
îmi amintesc doar că mă gândeam la el
ca la un tip mare... și nemernic.
La priveghiul său, niște amici de-ai lui
tot veneau la mine
și-mi spuneau povești despre el.
Și era de parcă vorbeau de un tip complet diferit.
Să-ți dau un exemplu.
Știa fiecare cântec pop european din anii 1970.
Memora cântecele astea și făcea asta, ca să se ducă
și să le cânte nemțoaicelor în baruri.
Avea un cântec de referință. Era un...
Era un cântec olandez. Se numea Ding-a-Dong.
Tatăl meu obișnuia să-l cânte nemțoaicelor în baruri.
Ăsta-i un adevăr.
Și ce înseamnă asta?
Păi, Greg, cred că înseamnă doar că...
chiar și după ce moare cineva, încă poți...
încă poți să înveți despre acea persoană.
Despre viața lor.
Încă se poate desfășura în fața ta, atâta timp...
cât ești atent la ea.
Pe bune că încerci să transformi asta într-o lecție stupidă și siropoasă?
Ești un copil bun, Greg.
Nu! Ascultă, mă duc acasă.
Vezi, chiulesc de la curs chiar în fața ta. Bine?
Nu sunt un copil bun. Nu sunt.
Bine.
Earl a venit mai devreme să lase ceva,
dar a refuzat acest superb
cârnat de iepure Andouille,
ceea ce nu-i stă în fire.
E totul în ordine?
Amice?
Bună Rachel! Am încercat multe moduri prin care să facem un film pentru tine,
dar toate erau prea prostești sau irelevante,
sau pur și simplu nu erau ce voiam noi.
Așa că acum o să vorbesc cu tine direct.
O să fiu sincer, bine?
Uneori, fetele albe sunt stupide în mod special.
Adică, toată lumea e stupidă, dar fetele albe...
Ele cred că sunt mai bune decât toată lumea
și sunt egocentriste și se prefac că nu sunt.
Dar tu nu ești așa.
E o nebunie cât de răbdătoare ai fost.
Știu că dacă eu aș fi avut cancer...
aș fi supărat și furios
și aș încerca să-i bat pe toți mai tot timpul.
Așa că sunt uimit cât de răbdătoare ai fost.
Mă faci să mă simt binecuvântat.
E un film de Michael Powell și Emeric Pressurger.
Cred că, în final, ce trebuie să înțeleagă cel care privește filmul ăsta
e că este unul foarte special.
Încă mănânci prânzul aici?
Nu dacă-l mănânci și tu.
Păi, nici eu nu mănânc aici dacă o faci și tu.
Bine, pentru că îmi place aici.
Bănuiesc că aș putea pleca.
Sau ai putea pleca tu.
Nu, îmi place aerul condiționat.
Și îmi place scaunul confortabil.
Da, și mie îmi plac.
Îmi pare că e problema ta.
...care arăta un film pe săptămână,
de două ori pe noapte și de trei ori sâmbăta.
Într-un fel, Poveștile lui Hoffmann este
culminarea muncii lui Powell-Pressburger
cu ceea ce se numește filmul compus.
Pot să vorbesc cu tine despre film?
Nu e gata încă.
Greg, munciți la el de vreo patru luni.
Da, păi...
Nu știu, am încercat niște chestii
și nu... au mers.
- Nu e chiar atât de bun. - Greg!
Acum nu-i vremea pentru faza cu:
"Sunt Greg, sunt nașpa, nimic din ce fac nu-i bun."
Sunt sigur că ce ai e grozav
și cred că i-ar fi benefic dacă l-ai termina și i l-ai da.
Madison, a oprit tratamentul.
A renunțat.
A abandonat.
Păi, bănuiesc că-i un motiv bun să termini filmul afurisit.
Și să i-l dai.
Dar mi-e indiferent.
Scumpule?
Ce e?
Rachel s-a întors în spital, scumpule.
Stai puțin, a început din nou tratamentul?
Nu e pentru tratament, scumpule.
Mamă, ce e?
Mă gândeam să mergem și...
Credeai că e ultima șansă să mă forțezi să-mi petrec timpul cu ea?
Greg, haide.
Nu-ți face griji, sunt sigur că găsești altă fată cu cancer după ce moare Rachel.
Lucru pe care, apropo, s-a hotărât să-l facă.
S-a decis să moară
pentru ca poate să mă hotărăsc să n-o mai vizitez.
Îți promit, vei regreta asta dacă n-o vizitezi.
O vei regreta pentru tot restul vieții tale.
Știi ce, mamă, probabil că ai dreptate.
Dar, sincer, am o grămadă de lucruri pe care le regret în momentul ăsta.
Regret că nu am cu cine să mă duc la balul stupid de mâine.
Regret că sunt prea ciudat să-mi fac prieteni.
Cu siguranță regret că am făcut filmele alea de rahat cu Earl.
Și presupun că ai văzut e-mailul pe care l-am primit azi de la Pitt?
Nu? Nu l-ai văzut în timp ce-mi umblai prin lucruri? Poftim.
Uită-te.
Cu siguranță că voi regreta că nu-mi voi face teme anul ăsta!
Dumnezeule, Greg.
Știu. Înscrierea e anulată,
din cauza unei schimbări semnificative în evidența școlară.
S-a zis cu facultatea anul viitor.
Bănuiesc că o să stau acasă, ceea ce e nasol pentru tine,
fiindcă îți va fi greu să-mi umbli prin lucruri.
Poți să-mi faci un favor, mamă?
Lasă-mă în pace. Bine?
Lasă-mă să stau aici și să regret chestii.
O să mă gândesc la toate lucrurile pe care le-am făcut
și la cele pe care nu le-am făcut
și o să le regret de moarte. Bine?
Toate termenele au trecut, Victor.
Ce-o să facă anul viitor? O să-l irosească?
E îndurerat, dragă. Trebuie să-l lași cu durerea lui.
Dar nu pot să nu fac nimic și să-l las să-și distrugă viața.
Universul nu operează conform termenului unei facultăți!
- Pot să te întreb ceva? - Nu.
Nu. Nu e ceea ce crezi.
Doar că balul e în seara asta și...
Dă-mi voie să te întreb ceva. Ce înseamnă asta?
Ce-s cu atingerile astea pe braț?
Ești doar prietenoasă,
sau e un fel de manevră calculată,
să mă determini să fac ce vrei?
Pentru că trebuie să înțelegi
ce face lucrul ăsta când o fată frumoasă, sexy,
dar în același timp grijulie,
atinge brațul unui puști sfrijit, bolnăvicios și cu față de cârtiță.
E un act de cruzime.
Ai terminat?
Da. Da, am terminat.
Am terminat-o cu tine.
Am terminat-o cu filmul ăsta stupid.
Da? Am terminat.
Băi! Dar n-ai terminat cu mine!
M-am întors să mă răzbun
Te înjunghii în sculă
Scuză-mi franceza
Pe bune? Vrei să mă înjunghii în sculă? Ia să te văd.
Înjunghie-mă în sculă.
Dar fără rap. Bine? În regulă?
Îți sparg ochiul cu un pumn încleștat
Îți îndes corpul sub o bancă
Termină cu rapul!
Îți zbor dinții cu pumnul încleștat
Nu pot să fac asta, dacă o să faci rap tot timpul.
Încetați!
Earl!
Încetați! Încetați!
Credeam că mănânci prânzul în biroul domnului McCarthy.
Mâncam, dar era trist și vorbea despre muzica germană.
E al naibii de plictisitor.
Sunt surprinsă și dezamăgită să vă văd pe voi doi bătându-vă.
Și, Phillip, sunt la fel de surprinsă și dezamăgită
să te văd în incinta școlii, după ce ai fost exmatriculat!
- În regulă. - Vă rog să părăsiți incinta.
Înapoi la ore!
Haideți!
Maxwell, Ryan, Soledad, nu vă mai holbați și duceți-vă!
Greg!
Hei, iubito! Ai văzut cum am cotonogit cățeaua asta?
Hai, fă pași până când nu te bat din nou.
Ce-i, Madison?
Vino la bal cu mine.
Știu că toată situația cu filmul a fost grea pentru tine
și simt că a fost oarecum vina mea.
Așa că voiam să mă revanșez puțin față de tine.
- E cumva o întâlnire din milă? - Nu. Nu, nu-i o întâlnire din milă.
Greg, vino la bal cu mine. Cred că ne vom distra.
Ți-am spus că vei avea cu cine să mergi.
Da.
Cu plăcere. Pentru smoching și tot.
Mulțumesc, mamă.
Sunt foarte supărată pentru chestia cu facultatea.
Dar tatăl tău și cu mine putem aștepta până ești pregătit să vorbești despre asta.
Apreciez asta.
Nu-ți uita buchetul.
În regulă.
Băiatul meu arătos se duce la bal.
Să faci multe poze, da?
Strada Halket, numărul 302.
- Ce-ai spus? - Am zis strada Halket, numărul 302.
Strada Halket, numărul 302.
Halket? Bine.
S-a făcut, dragule.
O iubești pe fata asta?
Nu. N-aș merge atât de departe.
Ce?
Nu. Am... nu.
Da, deci o să vă faceți de cap pe noua mea piele toscană?
Nu. Cred...
Nu, n-o să ne facem. Nu cred.
Glumesc.
Dar sper să ai parte de acțiune.
Depinde ce vrea să facă.
Dacă o iubești cu adevărat, ai cu siguranță o șansă.
Fiindcă ea va ști.
Arată bine totuși, nu?
A 209-A ZI DIN PRIETENIA OSÂNDITĂ
Bună.
Știu, arăt uimitor.
Pot să-ți pun niște flori?
Așa.
Bine.
Înainte să-l vedem, îmi cer scuze că a durat atât de mult crearea lui.
Dar motivul e că nu puteam să-mi dau seama cum să-l fac să nu fie nasol.
Dar nu ne-am dat seama până la urmă.
Încă e nasol.
Nu e tocmai ce voiam să-ți spun.
Dar...
în fine.
Hai să ne uităm la asta mai întâi, bine?
Să chem o soră?
Denise! Denise!
Atunci a fost ultima oară când am văzut-o pe Rachel.
A intrat în comă la scurt timp după acel moment,
și a murit 10 ore mai târziu.
Știu că v-am spus că nu moare.
Și îmi pare rău.
Înăuntrul sufletului, cumva, nu credeam că va muri.
Dar a făcut-o.
PARTEA DUPĂ TOATE CELELALTE PĂRȚI
Dragă Greg, am auzit ce s-a întâmplat cu temele tale.
Și cu Pitt State.
Așa că le-am scris o scrisoare,
încercând să-i conving să te accepte.
E o copie aici, dacă vrei s-o citești.
Să sperăm că funcționează, fiindcă asta ar însemna
că am puteri dincolo de mormânt.
Dar probabil că ar trebui să le trimiți și tu ceva.
Adio, Greg. Ești un prieten bun.
Deși, dacă nu te duci la facultate, ești, de asemenea, un idiot.
Dar deja știai asta.
Cu drag, Rachel.
P.S.: Aș vrea, de asemenea, să iei câteva din pernele mele.
Vor dori să aibă un cămin bun, în care vor fi iubite.
P.P.S: Nu la modul în care te gândești, ala-i dezgustător.
Dragă Comisie de Admitere a Pittsburgh State:
Vă scriu în numele cuiva
care mi-a dat o jumătate de an din viața sa,
într-o vreme când era foarte dificil să fii în preajma mea.
Are o părere foarte proastă despre sine,
tocmai de asta cred că e necesar să auziți asta de la cineva
care-l vede cum e de fapt:
O persoană de o bunătate infinită, amabil, însuflețitor și sincer.
Indiferent cât ar nega el asta.
Scăderea sa din evidența școlară de anul acesta
este consecința întregului timp
pe care l-a petrecut făcând lucruri pentru mine
și cât de greu a fost asta pentru el.
Îl puteți întreba despre asta, dar umilința lui exagerată,
probabil că va sta în cale.
Nimeni nu m-a făcut să zâmbesc mai mult, decât a făcut-o el.
Și nimeni nu ar fi putut s-o facă.
Cenușa lui Rachel a fost împrăștiată într-un parc,
din spatele casei sale.
Se pare că a fugit de acasă odată
și a încercat să locuiască acolo.
Povestea asta a fost spusă de mătușa sa la înmormântare.
Încerca să devină veveriță.
Credea că se poate transforma într-una, doar dacă se afla în pădure
și dacă își dorea asta cu ardoare.
Cred că poate la asta s-a referit domnul McCarthy
despre viața cuiva care continuă să se desfășoare.
Era ciudat să învăț ceva nou despre Rachel după ce a murit.
Dar, într-un fel, a fost reconfortant.
Avertisment: ultima persoană care a văzut asta
a intrat imediat în comă și a murit.
Traducerea și adaptarea: Undergrow
Revizuire: muLineZu